I TIDLIGERE AFSNIT:
Vi skal se romernes blod i sneen.
- Jeg leder ikke mit folk mod døden. - Jeg dør ikke med et sværd i ryggen.
Jeg advarede dig mod mænd som mig.
Du har følt smerte, som så mange af os har.
- Tiberius fører styrkerne. - En dreng, der tabte sit sværd.
- Skal jeg forblive i Sinuessa? - Ja.
- Under Tiberius? - Han holder af dig.
Hvad ville hun så frygtelig gerne tale med min far om?
- Eskorter min slave tilbage. - Hun er med oprørerne.
Oprørerne er brudt igennem.
- Flygt, Crassus! - Han kommer tilbage.
DELTE VEJE
Romerne angriber de bageste geledder.
Crixus!
Er det alt, hvad Rom har at komme med?
Jeg har ikke fået nok blod!
Han angriber flere gange om dagen.
Han vil indhente os. Vore svage sinker os.
En strategi, der fungerer.
Sig til dine guder, at Crixus pisser på dem.
Jeg vil tale med ham, før han dør.
- Hvor længe efter os er Crassus? - Sut pik, slave.
Få ham til at tale.
Fire dage! Fire dage!
- Tag jeres våben og gå videre. - Jeg sagde det. Skån mig.
Du beder den forkerte person.
- Dræbt mindst tre dage siden. - Vi er kommet en dag nærmere.
Mændene har ikke fået hvile siden Melia-højderyggen.
De finder ingen hvile i nat. Beordr 2. legion at fortsætte.
- Du presser dem for hårdt. - Ingen tid til blødsødenhed.
Det er uklogt at lade en udmattet hær møde Spartacus.
Dem, der ikke holder tempoet, dræbes, hvor de står.
- Er ikke decimering trussel nok? - Han må ikke slippe væk!
Imperator, senator Metellus begærer audiens.
Du sender mig til Rom for at prale af Spartacus' undergang.
- Jeg fremstod som et fjols. - Jeg kan ikke lide din tone.
Jeg kan ikke lide din fiasko.
Spartacus udsætter bare enden. Sig det til Rom.
Jeg er senator. Jeg løber ikke med bud om indbildte sejre.
Du er, hvad jeg mener dig være. Eller har du glemt vores aftale?
Behold villaen i Sinuessa og havnegebyr.
At associeres med navnet Crassus besudler mit eget.
Intet er forandret.
Jeg skal knuse Spartacus og hans rebeller, som jeg har lovet.
Oppustede ord fra en mand, hvis egen slave har skiftet side.
Bland dig udenom.
Du har mistet forstanden.
Senatet vil kaste dig ud for det her.
Du gør, som jeg befaler!
Vend tilbage til Rom, sig noget om det her eller noget ondt om mig -
- så skal jeg lade dig myrde i nattens mørke.
Sæt ham på hans hest. Og send 2. legion efter Spartacus.
Vær klar til hurtigt at tage af sted, vi må ikke lulles i sikkerhed.
Jeg synes ikke om at flygte som en jaget kanin.
Vi må holde os på afstand, indtil vi øges i antal.
Jeg vil hellere brolægge vejen med døde romere.
Vi dør, hvis vi ikke er forsigtige.
- Sådan talte du aldrig før. - Nu tænker jeg på vore svage.
De spiser så meget som krigerne.
Forrådene er næsten opbrugt, snart sinkes vores fremmarch af sult.
Gannicus, tag med Lugo og spejd efter korn eller kvæg.
Vi kan ikke flygte for evigt. En dag må vi blive stående og kæmpe.
En dag.
- Du ved, han har ret. - Man kan ikke gemme sig i krig.
Er det muligt at undslippe Crassus' kæber igen?
Du skal ikke fanges i dem.
Jeg har samlet for meget og deler gerne.
Lort!
Tænd bålet. Jeg holder øje med dig.
- Hans øjne lover vold. - Fortsæt at kæmpe mod romerne.
Der har han intet at bekymre sig om.
Når det gælder ting nærmere hjertet, er hans uro velbegrundet.
Læg sådanne tanker til side og tal ikke mere om det.
Havde du leet ad det, havde jeg vidst, at tankerne var forkerte.
I stedet bliver du vred og viser, at ordene har fundet hjem.
Du tager fejl.
Tager jeg fejl, når jeg ser dig kaste stjålne blikke mod mig?
Eller at du mister vejret, når jeg er tæt på?
Jeg var bange for at skulle sove under åben himmel.
For ikke så længe siden nød du at pine mig.
Tanken er der stadig.
- Hvorfor hjælper du mig? - For Spartacus. Han holder af dig.
- Jeg finder ingen ord. - Jeg vil ikke høre dem.
Spartacus har ofret meget. Han fortjener lidt lykke.
Som mange af os.
Jeg har brug for hjælp.
Pres, så hårdt du kan.
- Jeg kan ikke! - Rolig. Gør, som hun siger.
Ham, der bringer regnvejr.
Pres nu, hvis du vil leve.
Kniv.
Du har fået en søn.
Se på pikken, på størrelse med selveste Jupiters.
Må han bruge den kun på de villige.
Gudskelov, du er så dygtig.
- Har du gjort det før? - For mange af min dominus' slaver.
Jeg ved måske, hvem han er.
- Hvad hedder han? - Pompo. Han opdrættede kvæg.
Hun siger Pompo, men mærket på hendes arm siger noget andet.
- Du var Marcus Crassus' slave. - Han har sendt en spion til.
Hvilken spion ville hjælpe til ved en barnefødsel?
Jeg flygtede fra hans telte ved Melia-højderyggen.
Hvorfor flygtede du ud i kulden og stormen?
Tal nu eller aldrig mere.
Det er ligegyldigt, hvem hun var ejet af, hun fortjener beskyttelse.
- Og ikke skjult trussel. - Jeg skjuler intet.
Og det skal ingen, der bærer fjendens mærke, gøre heller.
Crassus har aldrig skadet mig.
Men hans søn forårsagede mig svære skader.
Og havde fortsat at gøre det.
Min kone blev lige dårligt behandlet af dem, der kaldte sig hendes herrer.
Hun er dit ansvar, tag dig af hende.
Hvis hun fortæller mig noget andet end sandheden -
- så er hendes liv hurtigt tabt.
- Jeg kan ikke lide det. - Laeta har ret.
Vi kan ikke afvise slaver, der vil have frihed.
Så må hun være fri til at sulte med os andre.
Gør alt klar til i aften, vi følger 2. legion ved daggry.
- Jeg har ikke beordret dig med her. - Visse hændelser har bekymret mig.
Jeg er bekymret ... for din far.
Fortæl, hvad du tænker på.
Siden Melia-højderyggen opfører han sig ubalanceret.
- Han leder med fast hånd. - Han slog en allieret.
- Metellus sagde for meget. - Ja, han er en tåbe.
- Men han er også senator. - Det er min far også.
Hvis svar ikke stod i proportion til forulempelsen.
Især ikke for en mand, der altid er behersket.
Vi er i krig, Tiberius.
Mod en fjende, der udnytter mindste svaghed og kan ødelægge os.
Tal ligeud, kom til sagen.
Sønnen har genvundet sin fars tillid.
Velbegrundede råd fra dig kan få ham til fornuft -
- og tænke på andet end Kore.
Det er derfor, du er her! For at berolige stormen, før du skylles væk.
- Du misforstår min hensigt. - Du tog Kore med til Melia.
Og gav hende mulighed for at forråde ham.
Hun græd og bad om ...
... at tale med din far om hans søn.
Hun fandt på noget for at kunne flygte til oprørerne.
Nogen har fundet på noget, men jeg tror ikke, det er slaven.
Hvad gjorde du med hende for at få hende til at flygte?
- Tvang du ind din lille tissemand? - Du går for vidt!
Ofte, men ikke i det her.
Jeg vil finde ud af, hvad du har gjort, og få din far til fornuft -
- når hans sårede hjerte læges af at få at vide -
- at det ikke var Kore, der svigtede ham.
Barnet fødes til et liv i pis og lort.
Han er fri. Som så mange af os.
Som jeg er nu, takket være dig.
Jeg vil give dig mere end blot ord.
Uendelige mængder mad.
Og et hjem, der holder dig varm på kolde nætter.
Måske et barn ... en skønne dag.
Jeg har ikke kunnet give dig noget af det.
Du reddede mig fra minerne.
Tog mig fra skyggerne og gav mig nyt liv.
- Et liv af blod og strid. - Jeg har valgt min vej.
Skæbnen har ikke valgt den, heller ikke guderne.
Jeg vælger at gå ved din side i dette liv og det herefter.
Indtil vi når dødens kyst -
- er mit eneste ønske at sende så mange romere, vi kan, foran os.
Jeg fortjener ikke en kvinde som dig.
Du er den eneste, der gør det.
Crixus. Gannicus og Lugo er tilbage.
Spartacus vil tale med jer.
De har fundet en dal med mindst 20 huse.
Der er masser af græsmarker.
Så angriber vi og lader blod fra dyr og romere flyde i nat.
Ved daggry vil jeg gå nordpå mod Alperne.
- Vil du slå lejr i bjergene? - Nej.
Krydse dem. På den anden spredes vi for vindene.
- Er han blevet vanvittig? - Crassus jagter en enkelt hær.
Men tusindvis af frie slaver?
Ikke engang han har resurser til at jage så mange slaver i andre lande.
Det, vi har gjort, betyder intet, hvis vi vender om og flygter nu.
- Hvis vi bliver, kommer Crassus. - Vi har besejret ham før.
Vi kan gøre det igen, men til hvilken pris? Hvor mange flere skal falde?
Hvor mange kvinder og børn har vi iblandt os?
Jeg vil se dem frie uden republikkens skygge over dem.
Så hugger vi mod hjertet og fjerner skyggen for evigt.
Crassus' hær presser på fra syd. Vender vi os mod vest -
- når vi til Rom, før hans hær når frem.
- Vil du angribe Rom? - Og se den skælve.
Som den, du engang var, tordnede, da Batiatus faldt.
Lad os være.
Du ved, jeg har ret. Hvor mange romere har vi dræbt?
Republikken frygter for Spartacus og hans slavehær.
Vi har kun bidt deres hæl, at gå mod struben ville være ...
Jeg frygter gengældelse.
Dødsskyggens banemand er bange?
Ikke for min egen skyld, men jeg tænker på de andre.
- Jeg er træt af at flygte. - Så hvil med Naevia ved din side.
Hverken hun eller jeg vil flygte, førend Rom ligger knust.
- Du vil marchere mod undergangen. - Jeg vil se os frie.
Virkeligt frie.
Tror du, Crassus nogensinde vil stoppe med at jage dig?
At republikken lader os snige væk?
Vi har vist dem, at en skælvende hånd kan blive en knytnæve.
Vi har udfordret tanken om, at en slave altid skal kende sin plads.
Vi byggede deres magtfulde republik med vores blod og vores liv!
Vi kan få den til at falde til samme pris.
Du åbnede mine øjne for det her.
Bed mig ikke lukke dem nu.
Det var lettere, da man kun følte had.
De dage er forbi.
Med eller uden dig går jeg mod Rom.
Med dem, der deler min tørst efter hævn.
Vi har kæmpet for retten til at vælge vores egen vej.
Jeg vil ikke stå i vejen for din.
Ved daggry da.
Så går vi omsider hver til sit.
Crixus.
Jeg vil bede dig om en sidste ting.
Vi har taget dalen!
Lad os dele krigsbyttet.
Og holde en fest til Crixus' ære -
- og dem, der følger den ubesejrede galler!
Jeg vil kneppe dig til daggry.
- Det brænder i struben. - Som alle gode drikkevarer bør.
Hold dig til vand og renere tanker.
Eller også henter du en til. Den her er tom.
Husk i morgen, når hovedet værker, at jeg kun parerede ordre.
Er du med den lille nu?
Undskyld, jeg har aldrig villet såre dig.
Du ødelægger den lille med sprut og usædelighed.
Så kommer du tilbage til mig.
- Drikker du ikke? - Jeg vil være klar i hovedet.
Jeg har tit været uenig med galleren.
Men jeg vil savne ham.
- Det vil jeg ikke kunne mærke. - Du hader ham.
Jeg vil ikke savne hans nærvær.
For jeg skal være sammen med ham.
Forlader du Spartacus og marcherer med Crixus?
Spartacus er som en bror for mig.
Men i dette deler vi ikke mening.
Der er intet for mig hinsides Alperne.
Jeg er ikke hyrde eller landmand.
Blod og krig er alt, hvad jeg kender til.
Det er en aftale så. I morgen går vi mod Rom med Crixus.
De ord glæder mig.
Men jeg vil have, du tager med Spartacus.
- Min plads er hos dig. - Ikke i det her.
Du svor, at ikke engang guderne kunne skille os.
- Og nu smider du mig til side? - Mit hjerte tilhører ingen anden.
- Jeg kan ikke trække dig i døden. - Jeg er kriger.
En, jeg er så stolt af.
Hjælp Spartacus med at hjælpe de mindre heldige til frihed.
- Bed mig ikke om at forlade dig. - Jeg beder dig bare om at overleve.
Og at du får glæde af de dage, du har tilbage.
Crixus.
- Jeg vil tale. - Han vil ikke ændre mening.
Jeg vil drikke med en værdig mand.
- Du har ikke altid ment mig værdig. - Du var det ikke altid.
- Jeg kan være modvillig. - Et talent, du deler med mig.
Det er et under, at vi ikke har dræbt hinanden.
Tænk, hvis vi kunne gå tilbage i tiden.
Jeg ville ikke ændre på noget. Vi har gjort det umulige.
Vi har ødelagt Batiatus' hus, knust arenaen i Capua.
Vi besejrede Glaber og de romerske horder, der fulgte.
Vi har helet knuste hjerter.
Havde vi været venner, havde vi måske fulgt en mindre ærefuld vej.
Batiatus sagde, at man skal acceptere sin skæbne.
Eller knuses af den. Det sagde svinet til alle.
Jeg håber, din skæbne har alt, hvad du ønsker.
Og at vi en dag mødes igen i dette liv.
- Smerter det? - Alle sår læges.
Jeg frygter, at de sår, du gav Metellus, aldrig vil heles.
Metellus vil altid frygte mit navn.
Nogle gange må dem, der står under os, blive hårdt behandlet -
- for at forstå, hvor overlegne vi er.
- Så de aldrig forråder os. - Det har Metellus lært.
Gid Kore havde lært det.
- Sig ikke hendes navn. - Undskyld.
Det smerter at se, hvordan hun har såret dig.
Jeg gav hende alt, jeg kunne.
Jeg behandlede hende ikke som en slave.
Hvorfor risikere alt og flygte fra en kærlig favn?
Jeg giver mig selv skylden.
- Hvad gjorde du? - Det er det, jeg ikke gjorde.
Havde jeg overvåget Cæsar bedre, havde han ikke taget hende med -
- og muliggjort hendes flugt.
Jeg tror ikke, Cæsar vidste, hvad hun planlagde.
Med stor magt følger tunge byrder.
Det er vigtigt at vide, hvem man kan stole på.
Kloge ord.
Er du sikker?
- Jeg har længe gået i den retning. - Det har jeg bemærket.
Tak, fordi du stod ved mine ord, når du ikke troede på dem.
Jeg troede på manden. Det vil jeg altid gøre.
Agron, jeg håber, du finder det, du søger.
Jeg håber, du finder lidt fred. Ingen fortjener det mere.
- Hvor er Kore? - Hun slumrer endelig.
- Taknemlig for, at hun lever. - Det er takket være dig.
- Tænk, at du forsvarede en slave. - Jeg har aldrig været ond mod dem.
- Men de var dine ejendele. - Som Crassus gjorde mig til.
- Din lidelse var kort i forhold. - Skal vi sammenligne sår?
Du er ved at blive dit gamle, sure jeg.
Vi kan ikke gå imod vores sande natur.
Det er sandt.
- Fejr nu, morgendagen bliver svær. - Jeg har fået nok vin.
Og mindre ønskeligt selskab.
Du er romer, sådan en har ingen plads i mit hjerte.
Det er ikke dit hjerte, jeg er ude efter.
Det synes som i går, du stod ivrig efter at vise dit værd i arenaen.
Nu vil tusindvis følge dig i et angreb mod Rom.
Det ville være en velsignelse, hvis du tog med os.
Jeg tager en anden vej.
Der findes ingen bedre grund til at vende en mand fra kamp.
- Er vi klar? - På din ordre går vi mod Rom.
En beslutning, jeg tvivler på.
Hvis jeg troede på guderne, ville jeg bede om, at jeg tager fejl.
Og jeg ville give alt for at vise, at du tager fejl.
Last forrådene! Vi går mod nord.
Spartacus.
Da vi stadig var hos Batiatus -
- sagde jeg, vi kunne have været brødre i et tidligere liv.
Men ikke i det her.
Jeg tog fejl, jeg ser dig som en.
Og jeg ser dig som en.
Spartacus deler sin styrke. En går nordpå mod bjergene.
- Den med flest kvinder og børn. - Hvor går den anden hen?
Vestpå.
- Mod Rom? - Hvordan vælger vi at gøre?
- Byen skal forsvares. - Andre gør modstand.
Arrius og hans legion bevogter byen.
- En legion stopper ikke Spartacus. - Spartacus fører ikke styrken.
- En galler leder angrebet. - Crixus. Han er lige så dygtig.
- Vi må forsvare Rom! - Arrius sinker Crixus.
Så kan vi angribe Spartacus og hans svagere styrke.
- Vi må udnytte det. - Følg barnets råd og se Rom falde.
Og med hende alt, hvad vi har stræbt efter.
- Du betvivler alt, hvad jeg siger. - Tal så med mere fornuft.
- Vi vender ikke ryggen til Rom. - Det er op til min far.
- Sig ikke bare, hvad han vil høre. - Jeg følger mit eget begær.
Som du gjorde, da du tiltvang dig Kore?
Den nat, din far erobrede Sinuessa?
Jeg advarede dig imod, at dine gerninger skulle afsløres.
- Du finder på løgne for at ... - Spillet er slut.
Luderen Canthara så dig komme fra Kores telt.
Hun fandt hende groft misbrugt.
Hun måtte love aldrig at afsløre, hvad hun havde set.
Men jeg kan være meget overtalende.
Du risikerer alt for en historie, som en luder har fundet på?
Jeg har satset på mindre sikre kort og klaret mig.
- Hvorfor har du ikke afsløret mig? - Han er allerede halvtosset af sorg.
Jeg vil ikke gøre det værre ved at afsløre sandheden.
- Hvad vil du have? - Det, jeg allerede har forlangt.
Han lytter til dig. Få ham til fornuft og sig det, jeg siger ...
Jeg tager ikke imod ordrer fra dig!
Din far tog næsten livet af dig i decimeringen.
Måske vil han afslutte jobbet, når han hører, hvad du har gjort.
Op med dig!
Du skal ikke lægge hånd på mig igen!
Eller hviske løgne om mig!
Du kan ikke dræbe mig uden at risikere opdagelse.
- Jeg er Julius Cæsar! - Hold ham nede!
Du er ligesom Metellus.
Du må lære, hvem der er dig overlegen.
Fortæller du dette til nogen, så skal jeg sprede rygtet om, at Cæsar -
- blev taget som en kvinde.
- Sejren er vor. - Hvornår er den ikke det?
Et slag tilbage!
Vi har snart Rom i vores greb!
En sidste legion, ledet af tåben Arrius -
- er alt, hvad der står mellem os -
- og en sejr, der vil gå over i historien!
Ja!
For en levealder siden, da jeg boede hos Batiatus -
- krævede min lærer Oenomaus svar fra de nyrekrutterede -
- som søgte æren i arenaens sand.
"Hvad er der under jeres fødder?"
Indviet jord! Vandet med tårer af blod!
I dag skal Rom fælde de tårer!
Ja!
- Er vi klar? - Ja!
Er vi klar?
- Er vi klar? - Ja!
Fyr!
Halt!
Op med skjoldene!
Angrib!
- Intet truer de bageste geledder. - Lad det forblive sådan.
Vi savner Crixus og hans mænd, hvis Crassus angriber os.
Arrius er blevet dræbt!
Ja! Du er som en gud.
Rom frygter dig, som Spartacus en gang lovede.
- Rapport. - Mændene står parat, imperator.
Cæsar, hvorfor er du så ilde tilredt?
- Jeg led et forsmædeligt nederlag. - Hvorfor sidder du ikke til hest?
Jeg beordrede ham til at lede angrebet til fods.
For at samle pøbelen, der vurderer ham så højt.
Nu fuldfører vi det her og genoptager jagten på Spartacus.
De prøver at overrumple os. Vi narrer dem og tager dem fra flankerne.
Du er den ubesejrede galler. Vi skal vise, hvordan du fik navnet.
Blæs i hornet!
Tag sværd og spyd, og angrib dem!
Send dem ind i døden!
Far!
Vi omgrupperer os højere oppe!
Drik mit pis, romerske fisser!
Cæsar!
Den østlige flanke er brudt!
- De er for mange! - Tager vi Crassus, så sejrer vi!
Crixus!
Nej!
Så let forlader du ikke denne verden, Gaius.
- Crixus! - Luk munden på den mær.
- Nej! - Vent!
- Er det her galleren? - Og hans kvinde.
Besejret af mig.
Tag dit sværd. Det har alt for længe været i forkerte hænder.
Han lever stadig. Jeg skal korsfæste ham.
Nej, jeg vil sende et budskab til Spartacus.
Han skal vide, hvor meget han slog fejl.
Og hvilken skæbne han selv skal møde.
Tag hans hoved.
Tekster: Michael Asmussen www.sdimedia.com